Nebušice si vyšláply na velkého rivala, rezerva Kopaniny ale dohrávala bez tří vyloučených!
V prvním jarním kole jste prohráli, teď jste se dokázali na velkého rivala hodně vyhecovat. Co jste na zápas říkal?
Pomohlo nám, že na zápas přišli Literák a Kopecký, přinesli do hry kvalitu. V poločase jsme vedli 3:1, předvedli jsme dobrý výkon a dali hezké góly.
Druhý poločas už tak povedený nebyl?
Bylo tam hodně nedisciplinovanosti. Bylo to takové dohrávání.
Váš tým dohrál zápas kompletní, to soupeř viděl tři červené karty, což vám asi nahrálo, ne?
Radši bych vyhrál, kdyby se hrálo v plném počtu. Takhle to byla trochu holomajzna. Naši kluci nejsou zvyklí hrát proti soupeři, který má o tři hráče méně. Nakonec jsme to zvládli a víme, že je na čem stavět.
Vnímal jste na atmosféře, a pak viděl i na výkonu svých svěřenců, že hrajete proti oblastnímu rivalovi?
Kluci o tom hodně mluvili, dost jich třeba i u soupeře hrálo. Dá se říct, že jsem to slyšel ze všech stran. Pro mě osobně by to bylo víc derby, kdyby se hrálo na našem hřišti. Obě městské části jsou vedle sebe, známe se. Jen se zápas hrál uprostřed hlavního města na Vyšehradě.
Aby teď nepřišel požadavek, že tam odehrajete víc utkání, když se tam Nebušicím daří...
No, shodou okolností tam pojedeme za týden znovu, protože se utkáme s béčkem Vyšehradu. Víme, že jsme zvládli hodně těžký zápas, ale je to jen jedna vlaštovka. Musíme to v dalším utkání potvrdit.
Když jste zmínil, že týmu pomohlo, že na utkání dorazili Kopecký a Literák. Přijdou tedy i příště?
Slibovali, že přijdou. Všechno se to odvíjí od toho, že jsme v amatérském fotbale a kluci chodí do zaměstnání, takže prostě fotbal nestíhají. Není to tak, že by nechtěli chodit. Pak se ale stane, že je nás málo. Uvidíme, jak to bude dál. O něco se snažíme.
Mimochodem, jak jste se do Nebušic dostal vy?
Pracuji shodou okolností pro majitele klubu, takže když jsem skončil ve Vltavínu, dohodli jsme se na spolupráci.
Takže jste boj o postup ve třetí lize vyměnil za bitvy o záchranu v I. A třídě?
Rok a půl ve Vltavínu, to bylo jako pohádka. Jen jsme ten příběh nedokončili, ztratili jsme všechno v posledním kole a dodnes mě bolí, když se mě na to někdo ptá. Jinak jsem ale měl skvělou sobotu. Vyhrály Nebušice, tři body získala i Dukla, kam jsem se šel podívat na derby proti Slavii B. Pak jsem ještě chtěl, aby vyhrál Baník Ostrava, ale tohle jediné mi nevyšlo.
Zápas s Nebušicemi očima trenéra áčka Přední Kopaniny Daniela Votta (u rezervy byl jako vedoucí týmu)
„Začnu tím, že jsme naprosto nezvládli první půli. Bylo to herně špatné. Nebušice jsou rival, byla to naše chyba. K tomu, co se v utkání stalo, nemělo vůbec dojít a neumím si to vysvětlit, že jsme takhle projeli první půli a prohrávali 1:3. Po přestávce už to bylo lepší, ale jen do doby, kdy dostal červenou kartu Šalanský. Přišla mi přísná, ale budiž. Špatné je to v tom, že za pět minut udělá hráč soupeře pod žlutou kartou výrazně horší zákrok a nestane se nic. Já vím, že rozhodčí jsou mladí, sbírají zkušenosti, ale chtěl bych po nich jedinou věc: aby posuzovali situace stejně. Když udělá náš hráč faul na kartu, ať ji dostane, ale ať ji vidí za stejnou věc i soupeř. V tu chvíli si jeden náš hráč pro sebe sprostě ulevil a dostal červenou kartu, další vyloučení bylo již v pořádku - takhle se hráč prostě nesmí chovat a i přes tu velkou křivdu se udržet... Ve výsledku jsme během pěti minut dostali tři červené karty, což je pro nás komplikace, protože jsme přišli o tři hráče. Za mě to ten kluk nezvládl, navíc hraje za Libuš, která je v naší soutěži... To je minimálně na úvahu, zda je to vůbec možné. Byly tam pak fakt dost absurdní věci. Tržický třeba fauloval deset metrů před vápnem, za ten faul by měl normálně dostat jednoznačně žlutou kartu, jenže kdyby ji dostal, byl by konec zápasu pro nedostatek hráčů. Takže karta nepřišla. Tohle se prostě celé nepovedlo. Rozhodčí by si měl získat respekt jinak než udělováním karet. Je pravda, že jednou už jsem dohrávku bez tří hráčů zažil. S Bohemkou na turnaji E-on Cup v Rumunsku, kdy se hrálo původně sedm na sedm. Ve čtyřech jsme zápas vyhráli 2:1. ale v dospělé kategorii se mi to nikdy nestalo.“